298 päivää sitten ensimmäinen miehitetty alus lähti Marsiin.
Ares-aluksen kansainvälinen miehistö -
on nyt punaisen planeetan kiertoradalla.
Jotta energiaa ei kuluisi liikaa, he irtautuvat painovoimakentästä -
ja siirtyvät elliptiselle radalle, jota sanotaan Hohmannin radaksi.
Punaisella planeetalla riittää tutkittavaa.
1999 lähetetty luotain ei havainnut Marsissa painovoimakenttää -
mutta kylläkin monia outoja painovoimailmiöitä.
Kuulemme nyt André Vishniacia, Aresin kapteenia.
Lähetys saapui vain pari sekuntia sitten.
Tämä on historiallinen hetki.
Kapteeni, miltä tällainen hetki tuntuu?
Te lennätte Marsin yli, yksi ihmisen vanhimmista unelmista toteutuu.
Sitä unelmaa oli vaikea toteuttaa.
Meidät koulutettiin tähän. Emme voi ottaa huolta muista asioista.
Laskeuduimme Kuuhun yli 50 vuotta sitten. Seuraava etappi oli Mars.
Mutta siihen meni kauemmin kuin odotimme.
Miksi Mars? Mitä odotatte löytävänne sieltä?
Tuohon ei ole helppoa vastausta. Miksi ihminen ylipäätään tutkii?
Jotta tiedämme enemmän ja todistamme saavuttavamme päämääriä -
jotka tuntuivat mahdottomilta.
Oletko valmis, Susana? -Olen.
Herb? -Olen valmis.
Ares...
Komentaja täällä, tarkistetaan ääniyhteys.
Lentäjä täällä, tarkistetaan ääniyhteys.
Herbert täällä, tarkistetaan ääniyhteys.
Aloitetaan lähtölaskenta.
Neljä, kolme, kaksi, yksi, nolla. -Käynnistetään moottorit.
Kuin heräisi kuolleista henkiin. Pimeys ja sekaannus vallitsivat.
Kuuletteko minua, Belos?
Belos, kuuletteko te? Vastatkaa.
Me kuulemme kyllä, Lowell. Laskeutuminen epäonnistui.
Ovatko kaikki kunnossa? -En tiedä. Minä ainakin olen.
Tämä on aika sekavaa.
Törmäys oli kammottava.
Oletko sinä kunnossa?
Lepää siinä, ei hätää.
Me olemme elossa. Voi jeesus...
Uskomatonta. Me olemme elossa, teimme sen!
Älä nyt, Johnson. Me teimme sen. Jäimme henkiin.
Ovatko kaikki kunnossa siellä alhaalla?
Kyllä olen. -Oletko varma, Johnson?
Me teimme sen.
Oletko sinä kunnossa, Vishniac?
Vishniac?
Vastaa nyt, oletko sinä kunnossa?
Vishniac... Jenny!
En tiedä...
Niska on murtunut. Jumala paratkoon...
Jos joku löytää tämän nauhan, haluan että tapahtumat kirjataan tarkasti.
Törmäys oli hurja, mutta Beloksen ohjaamo säilyi kuin ihmeen kaupalla.
Kapteenimme André Vishniac kuoli törmäyksessä.
Viisi henkiinjäänyttä huomasi pian tilanteen vakavuuden.
Meillä oli vaikeat ajat edessämme.
En näe mitään.
Mikä katastrofi!
Emme pysty palauttamaan painetta. Ja mönkijä on romuna.
Löysimme vian. Koko järjestelmä sammui parin sekunnin ajaksi.
Se ehti sekoittaa lentotietokoneen.
Mikä sen aiheutti? -Se täytyy tarkistaa tietokannasta.
Kunpa voisin auttaa teitä enemmän. Kaikki tekevät Maassa parhaansa.
Kiitos, Lowell. Jatketaan myöhemmin.
Me tarvitsemme lisää tilaa, tännehän tukehtuu.
Olet toiseksi ylin arvoasteikossa, Sánchez.
Vishniac on kuollut, joten sinä johdat tätä. Mitä ehdotat?
Halusin vain olla jossain muualla, kaukana täältä.
Uuden kapteenin ensimmäinen käsky: menkää makuulle odottamaan.
Odottamaan mitä? -Et halua tietää sitä, Fidel.
En hyväksy sellaista mahdollisuutta. -Parasta tottua ajatukseen, Herb.
Alus on meidän yläpuolellamme, mutta se ei voi tulla ilmakehään -
eikä muita laskeutumismoduuleja ole. -Sitä arvelimmekin, Luca.
Kai Maasta lähetetään apua? Täytyy vain pysyä elossa siihen asti.
Lähetetään apua? Ymmärrätkö mitä sinä puhut?
Matka Marsiin kestää 26 kuukautta. Miten he voisivat pelastaa meidät?
Pieninkin ongelma kiertoradan suhteen tuo vuoden lisää.
En ymmärrä, mitä sinä tarkoitat?
He hakisivat vain meidän ruumiimme, kuolemme alle vuodessa.
Sinä erehdyt, Jenny. Me jäämme henkiin.
Miten? Moduulia ei ole tarkoitettu pitämään meidät elossa kolme vuotta.
Olemme 191 miljoonan kilometrin päässä Maasta ja yksin.
Aina löytyy keino jäädä eloon. -Onko sinulla ehdotuksia?
Meidän täytyy ryhtyä töihin, joka iikka.
Tehtävämme on nyt jäädä henkiin, aivan kuten muutkin ovat tehneet.
Tilanteemme ei ole niin toivoton kuin miltä ensisilmäyksellä tuntuu.
Ei niin toivoton... Loistava tyyppi.
Tulee mieleen geologi, joka näki Sveitsissä mustan lehmän.
Kotiin palattuaan hän kirjoitti että kaikki Sveitsin lehmät ovat mustia.
Olen geologi, ja siksi osaan pitää jalat maassa.
Me olemme Marsissa, Herb. Täältä ei löydy keitaita ja palmuja.
En tiedä mitä pitäisi tehdä, mutta meidän täytyy löytää vastaukset.
Tai kuolla yrittäessämme sitä. -Mitä esimerkiksi veden suhteen tehdään?
Tiedämme että Marsin ilmakehässä on vettä, se on vain ajan kysymys.
Selvä, meidän tarvitsee vain olla juomatta ja hengittämättä liikaa.
Etkö voi edes harkita sitä mahdollisuutta, että jäämme henkiin?
Hyvä on, mikä suunnitelmasi on? Mistä aloitetaan?
Juuri tällä tavalla, arvioimalla tilanteemme.
Tarvitsemme luettelon varoistamme. -Voin kertoa sen vaikka heti.
Antaa kuulua.
Jokainen tarvitsee kaksi kiloa happea päivässä.
Lisäksi noin kaksi kiloa vettä ja puolitoista kiloa ruokaa päivässä.
Kuuden hengen varusteilla selviämme ehkä vuoden ajan.
Koska kapteeni kuoli, ja jos olemme hyvin säästäväisiä...
Korkeintaan viisitoista kuukautta. -Jatka vain.
Mietitäänpä...
Kierrätysyksiköiden avulla vettä riittää pariksi vuodeksi.
Mutta yksiköt tarvitsevat energiaa.
Sitä riittää ehkä vuodeksi.
Sama hapen suhteen, olisi kamalaa olla huolissaan hengittämisestä.
Happea on joka paikassa. Planeetta on ruosteessa, siitä punainen väri.
Selvä, mutta se on ilmakehässä hiilidioksidina.
Voisimme vapauttaa hapen elektrolyysin avulla -
mutta siihen tarvitaan tietysti paljon energiaa.
Lämpösähkögeneraattorit kuluvat loppuun vuodessa.
Voimme vähentää lämpöä, käyttää lämpöpukuja, sammuttaa valot...
Tulemme hulluiksi, jos meidän pitää elää vuosia pimeydessä.
Hyväksytään se, että emme suorita tehtäväämme. Olemme haaksirikkoisia.
Meidän täytyy hyväksyä se, että joudumme kärsimään melkoisesti.
Ei hätää, olen tottunut äärimmäisiin olosuhteisiin.
Pitääkö minun teititellä sinua? -Ei tarvitse.
Mutta nyt minä johdan tätä lentoa, tai haaksirikkoisten joukkiota.
Minun mielestäni... -Nyt on minun vuoroni.
Luca, tee lista kaikista tarvikkeista -
ja arvioi, miten saamme ne riittämään mahdollisimman pitkään.
Toinen tärkeä asia on selvittää, mitä tapahtui.
Rodrigo, tee sinä se.
Johnson, tarvitsemme lisää tilaa. Istuimia ei tarvita enää, pura ne.
Mitä minä teen?
Tiedätkö miten pääsemme käsiksi Marsin luonnonvaroihin?
Alan tutkia sitä heti.
Kaikki alkoivat suorittaa uutta tehtävää, eloonjäämistä.
Mars oli karuin paikka mitä ihmismieli kuvitella saattaa.
Päätimme käyttää kaikkia mahdollisia keinoja jäädä henkiin.
Me tiedämme, että Marsin kivissä on happea kaikkein eniten.
Voimmeko käyttää sitä jotenkin? -Luulen niin.
Jos valmistamme silikaattireaktorin, voimme tuottaa metaania ja höyryä.
Sanoitko sinä "höyryä"?
Mistä saisit energiaa sitä varten? -Ei tietenkään generaattoreistamme.
Mistä sitten? -Beloksen moottorin polttoaineesta.
Emme ole lähdössä sillä mihinkään, joten käytämme tankkien sisällön.
Poltetaan kryonipolttoainetta... Kuulostaa vaaralliselta.
Kuulitko Herbertin ajatuksen, Luca? -Kyllä kuulin.
Mitä sanot? -Sehän on naurettavaa.
Emme tiedä tankkien kuntoa, kukaan ei ole tarkistanut niitä.
Sähköjärjestelmä ei toimi lainkaan -
emmekä saa mitään signaalia tankeista.
Oletetaan että ne ovat ehjät... -Vaikka olettaisimmekin niin -
meidän täytyy rakentaa silikaatti- reaktori Beloksen moottorista.
Se ei ole helppoa. Keskitytään hyödyllisempiin asioihin.
Mutta en ole kapteeni, sinähän se päätät.
Susana?
Tiedän missä olemme. Todella kaukana aiotusta laskeutumispaikasta.
Olemme lähellä planeetan päiväntasaajaa, nolla-astetta.
Miten voit olla siitä niin varma? -Automaattikamerat ottivat kuvia.
Näytä ne.
Uskomatonta! -Niin on. Katso tätä.
Tuo näyttää pysyvältä sumuseinämältä laakson pohjalla.
Se on lähellä meitä.
Ares voisi tutkia sumun, se voi olla vesihöyryä.
Voisiko siitä olla hyötyä meille? -En usko, pelkkä sumu ei riitä.
Tiedätkö miksi laskeutuminen epäonnistui? -Ohjelmavirhe.
Se kesti vain pari sekuntia, mutta se harhautti korkeusmittaria.
Kaipa se oli huonoa tuuria.
Luca ja Herbert, valmiina avaruuskävelyyn.
Viekää nuo mukananne ja tutkikaa moottorit.
Minä menen mukaan. Kun he heittävät rojut pois, kaivan haudan Andrélle.
Miksi ihmeessä? Jätetään vain kapteenin ruumis ulos.
Jos menetämme uskomme, käyttäydymme pian kuin eläimet.
Tarkoitatko taikauskoamme? Meidän täytyy olla käytännöllisiä.
Emme tuhlaa aikaa turhan haudan kaivamiseen.
Kerätään tarvikkeet ja tehdään suunnitelma.
Kukaan ei pyytänyt sinun apuasi, Luca.
Emme voi ottaa vastuuta siitä, että jätämme ruumiin ulos.
Voimme saastuttaa koko planeetan bakteereillamme.
Selviäisivätkö bakteerit täällä? -Paskat niistä! Me kuolemme tänne.
En vaivaa päätäni bakteereilla.
Susana, saanko luvan haudata kapteenin kristittyyn tapaan?
Onneksi olkoon, Herbert. Olet ensimmäinen ihminen Marsissa.
Baglioni on oikeassa. On älytöntä haudata kapteeni.
Haluaako joku sanoa jotain muistoksi?
Tee sinä se, Luca. Sinähän olet ryhmän nero.
Hyvä on, Herbert.
Miten olisi tämä?
Tässä lepää André Vishniac.
Hän syntyi Maassa -
ja matkusti pitkään ajassa sekä tilassa kohdatakseen loppunsa -
tässä surkeassa ja autiossa paikassa.
Lainaan Wilsonia ennen kuolemaa Scottin rinnalla Antarktiksella.
Minusta Herbert on todella optimistinen.
Mutta sinä hoidat oman osuutesi, otat vastuun.
Sen täytyy olla tosi raskasta.
On vaikeaa olla eri mieltä kuin toiset. -Olenko minä pessimisti?
Olet vahva nainen, tiedät mitä pitää tehdä tällaisessa tilanteessa.
En ole vahva, usko pois. -Vaikutat kuitenkin siltä.
Olen esittänyt sitä koko elämäni, olen harjoitellut sitä paljon.
Mutta nyt pelkään kuollakseni.
Älä kerro sitä muille. -Se on meidän välinen salaisuutemme.
Kunpa olisin yhtä tyyni kuin sinä.
"Salaisuudet salataan kunnes Jumala paljastaa ne ihmiselle" -
"mutta ehkä hän valitsi meidät todistamaan ensi kertaa" -
"jään alla piilossa olevaa sydäntä auringon säteiden lämmössä" -
"samaan aikaan kun lumimyrsky jäädyttää meidät purevuudellaan."
Haluaisin tunnustaa jotain, Susana.
On asia, joka pelottaa minua yhtä paljon kuin ajatus kuolemasta.
Se että menetän malttini, pakokauhu valtaa mieleni.
Ei niin tule käymään. Tiedät miten toimia, kuten me muutkin.
En ole mikään vahva mies.
Mutta en tukahduta tieteellistä uteliaisuuttani. Siksi lähdin tänne.
Selvä on.
Nyt lähdetään.
Tutkitaan tankit nyt.
Ensimmäinen hauta Marsissa.
Luca ja Herbert tutkivat vauriot perinpohjaisesti.
Ei tehnyt mieli kysyä, sillä uutiset eivät vaikuttaneet hyviltä.
Herbert yritti silti keksiä jotain toivoa ulkopuolisesta maailmasta.
Se on jäätä.
Sitä kerääntyi Beloksen varjoon. -Miten se voi olla vettä?
Marsin ilmakehä on kuiva absoluuttisessa mielessä -
mutta kylmyys on niin kovaa, että se on aina lähellä kyllästymispistettä.
Tarkistitko moottorit ja polttoainetankit, Luca?
Niitä ei ole enää, ne varmaan irtosivat törmäyksessä.
On ihme, että ne eivät räjähtäneet.
Pikemminkin kirous. Olemme tuomittuja kuolemaan.
Vaikka hengitämme yhä, olemme kuolleita Andrén tavoin.
Tarkoitatko että kryopolttoainetta ei ole yhtään jäljellä?
Tämä pieni hytti -
on ainoa, mitä meillä on jäljellä.
En usko, että me selviämme tästä.
Mitä tuo oikein on? Älä viitsi.
Kuuletteko te mitä minä sanoin? Tämähän on vettä.
Ymmärrättekö mitä se tarkoittaa? Vettä!
Emme odottaneet löytävämme sitä, mutta tässä sitä nyt on.
Vesi ja ilma eivät ole ongelma, vaan se että energia loppuu vuodessa.
Emme pysty tuottamaan sitä lisää.
Meidän täytyy aloittaa energian säästäminen, nyt heti.
Vähennetään kulutus minimiin. Laskimme jo sisälämpötilaa.
Toivottavasti se toimii.
Kuuluuko pelastajista mitään? -Ei, lähden kotiin kahden päivän päästä.
He löysivät toisen lentoradan Maahan. Olen pahoillani.
Onko tietoa onnettomuuden syistä?
Ne ovat vasta teorioita, tosin aika jännittäviä.
Millä tavalla? -Marsillahan ei ole magneettista kenttää.
Mutta siinä on magneettisia poikkeavuuksia ja painovoimaakin.
Suurin poikkeavuus löytyy sieltä mihin te putositte.
Tämä voima saattoi vaikuttaa Beloksen oskillaattoreihin.
Eikä siinä kaikki. Sumun alla on jotain outoa piilossa.
Katsokaa tarkkaan uusia kuvia.
Minun täytyy lopettaa nyt, on pitkä matka edessä. Lykkyä tykö.
Kun Lowell lähti, kaikki tunsivat itsensä hyvin yksinäiseksi.
Toivo katosi. Olimme väistämättömän murhenäytelmän uhreja.
Mitä nyt? Luovuttiko hyödytön naapurimme jo?
Älä sano noin. Oli varmaan turhauttavaa kun ei mahtanut mitään.
Voi raukkaa... -Mikä tuo on?
Näyttää SAR-kuvalta. -"Olen lääkäri, Jim, en insinööri."
Synteettisen aukkotutkan kuva.
Mikä tuo on? -Olen nähnyt sen jossain.
Se näyttää labyrintilta. -Vertaan sitä kuvatietokantaan.
Tuossa se on. Kuva otettiin lähellä Marsin etelänapaa.
Katsokaa, ne ovat täysin samanlaiset. Tosi kummallista.
Voimme kuvata ja tehdä mittauksia seuraavalla Marsin-lennolla.
Valitettavasti aika on vain loppumassa meiltä kaikilta.
Oliko tuo pelkkä huomautus vai päätelmäsi insinöörinä?
Meidän täytyy pitää kokous.
Lyhin mahdollinen matka Marsiin ja takaisin -
kestää kaksi ja puoli vuotta. Sitä ei pysty millään lyhentämään.
He eivät ehdi ajoissa pelastamaan meitä, mutta he eivät sano sitä.
Paljonko meillä on aikaa jäljellä, jos säästämme energiaa?
Noin vuosi ja kaksi kuukautta.
Kierrätysjärjestelmät ovat pulma, ne kuluttavat liikaa energiaa.
Mitä ehdotat?
Meidän täytyy hyväksyä se, että kaikki viisi -
eivät pysty selviytymään hengissä niin pitkään täällä.
Sinähän puhut kauheita, Luca.
Te pyysitte minulta tietoja ja nämä ovat kylmiä tosiasioita.
Kaikki viisi eivät pysy hengissä moduulissa kaksi ja puoli vuotta.
Kuinka moni meistä voi selvitä?
Kuinka moni?
Kaksi.
Se ei riitä, Luca. Kaksi viidestä kuulostaa järjettömältä.
Se on naurettavaa. -Niin asia vain on.
Eikä ole. Se olisi luovuttamista.
Sinä vertasit meitä toisiin haaksirikkoutuneisiin.
Joskus he joutuvat tekemään vaikeita päätöksiä.
Oletko hullu? Pitäisikö meidän arpoa, kuka jää eloon?
Puolentoista vuoden päästä tässä purkissa on viisi ruumista jäässä -
ellei kolme lopeta veden, hapen ja kierrätysjärjestelmien käyttöä.
Te kieltäydytte hyväksymästä sitä. Vai mitä, Herb?
Sinä luulet palaavasi Maahan sankarina joka pysyi tyynenä -
ja tiesi aina mitä tehdä. -Riittää jo.
Hän on oikeassa, me emme halua myöntää totuutta.
En aio tehdä itsemurhaa, uskontoni kieltää sen.
Epäileekö joku Lucan laskelmia?
Eikö kukaan?
Siinä tapauksessa...
On selvää, että meidän täytyy hyväksyä Lucan laskelmat.
Kaksi meistä viidestä.
Niiden täytyy olla oikein, mutta en tiedä...
Minusta ei vain pidä tehdä äkkinäisiä päätöksiä.
Meidän täytyy odottaa...
Meidän täytyy pohtia asiaa ennen päätöstä. Ehkä keksimme jotain.
Mitä muka, Herbert? Mitä me keksisimme?
Koska sinä oikein tajuat sen? Olemme maailman karuimmassa paikassa.
Maapallon napa-alueet ovat paratiisi tähän verrattuna.
Miten päätämme, kuka jää eloon? Miten teemme niin kauhean päätöksen?
Herbertin esimerkin mukaan haaksi- rikkoiset vetivät pitkää tikkua.
Pitäisikö meidän tehdä päätös samalla tavalla?
Olen avaruusaluksen lentäjä, joka ei lennä enää koskaan.
Fidel, sinä olet astrobiologi.
Sinun taidoistasi ei ole hyötyä tällaisessa tilanteessa.
Herbin taidoista ei myöskään ole apua.
Mutta Jenny on lääkäri -
ja Luca tietää, miten tämä kone pidetään käynnissä.
Päätös on tehty. Luca ja Jenny jäävät.
Rodrigo, Herbert ja minä -
menemme ulos pienelle kävelylle.
Olipa kaunis tapa ilmaista asia, Susana.
Hyvin älykästä.
Olet hyvin älykäs, Luca, ehkä älykkäin meistä kaikista.
Olitko miettinyt tätä jo ennen kuin sanoit, että vain kaksi jää eloon?
En vain voi hyväksyä sitä. -Miten niin et voi hyväksyä?
Emme ole kokeilleet kaikkia mahdollisuuksia. -Herb...
Kuolen jos minun täytyy, mutta haluan sitä ennen kokeilla kaikkea.
Minähän sanoin, että vaihtoehtoja ei ole. Etkö kuullut sitä?
Ei ole mitään. -Kyllä on.
Mitkä vaihtoehdot ovat, kun kerran tiedät kaiken?
Kuuntele! Mikä on suurin ongelmamme? -Energia. Mitä siitä?
Mitä jos rakennamme tuulimyllyn? -Miksi minä en keksinyt tuota?
Loistava ajatus! Rakennetaan tuulimylly, sitten saamme energiaa.
Sitten voimme lentää kotiin. Ilma on liian ohutta, ei se onnistu.
Olen ajatellut kaikkea. -Kuuntele minua hetken aikaa.
Tuulen nopeus on yli 35 metriä sekunnissa.
Voimme rakentaa sellaisen. -Ilma on liian ohutta.
Olen tiedemies, olen ajatellut kaikkea. Ei ole mitään vaihtoehtoja.
En tuhlaa energiaa ajatuksiin jotka eivät toimi.
Se huonontaa mahdollisuutta, että joku meistä jäisi henkiin.
Olen pahoillani. -Sinun on niin helppo puhua.
Etkö ymmärrä mitä tarkoitan? Sinähän olet niin fiksu.
Olen pahoillani.
En lähde moduulista. Ette voi vaatia sitä minulta.
Päätimme nukkua viisi tuntia ennen kuin valmistauduimme lähtöön.
Lopulta hetki koitti.
Mitä varten nuo ovat?
Otamme niin monta happisäiliötä kuin jaksamme kantaa. Haittaako se sinua?
Tarvitsetteko te noin monta säiliötä?
Älä viitsi, Luca... -Hyvä on, menen ylös. Lykkyä tykö.
Lykkyä tykö, pidä huolta itsestäsi.
Luca... Pidä huolta itsestäsi. -Sinä myös.
Fidel... -Anteeksi että olen myöhässä.
Voisitteko auttaa puvun kanssa? -Totta kai.
Hanskat...
Näyttää aurinkoiselta talvipäivältä Maassa.
Vaikea uskoa, että olemme toisessa maailmassa.
Onpa hieno päivä. Tekee mieli riisua tämä raskas puku.
Huono ajatus. Miinus 80 astetta, säteilyä 10 remiä vuodessa -
eikä juuri minkäänlaista ilmakehää. -Tulkaa nyt.
Susana, teidän pitäisi käynnistää videokamerat.
Tallennan kaiken täältä käsin.
Maassa ollaan varmasti tyytyväisiä kuvista.
Oletko vakavissasi, Luca? Eikö siihen mene liikaa energiaa?
Olen tehnyt laskelmia ja minusta meillä on varaa tehdä se.
Se on varmasti sen arvoista.
Jotta heidän viimeisillä tunneillaan on jotain merkitystä...
Ei kyse ole siitä. Kuvat voivat olla -
arvokkaita, kyse ei ole vain typerästä tunteilusta.
Olet kuvassa, Susana. Voit sanoa pari sanaa, jos haluat.
Te tiedätte jo tilanteemme. Ei kannata toistaa sitä nyt.
Yritämme päästä Valles Marinerisin reunalle.
Laskimme että meidän täytyy kävellä neljä tai viisi tuntia.
Meillä on pari varahappisäiliötä -
joten saamme todennäköisesti hyviä kuvia Valles Marinerisista.
Toivottavasti nautitte niistä.
Odottakaa, pysähdytään tähän.
Minun täytyy vaihtaa happisäiliö. -Selvä, minä autan sinua.
Montako tuntia on vielä valoisaa?
Auringon sijannista päätellen... Ehkä kaksi tai kolme.
Tarkalleen neljä tuntia, Herb.
Miten pitkä matka laaksoon on?
Olette kulkeneet jo kolme neljäsosaa matkasta.
Voi luoja...
Onko kaikki hyvin, Susana? -On.
Kuljimme halki maiseman jota tulvajoet olivat muovanneet.
Miljoonia vuosia sitten kuiva maa saattoi olla syvä rotko.
Marsin villi kauneus ja jäätävä yhdentekevyys sai haukkomaan henkeä.
Me olimme ensimmäiset jotka kävelivät sen vieraalla maaperällä.
Pelkkä anekdootti sen punaisessa autiudessa.
Oletteko koskaan nähneet mitään yhtä kaunista?
Yli 4 000 kilometriä pitkä ja 300 leveä.
Vastaavaa ei löydy aurinkokunnasta. -Katsokaa noita kerrostumia.
En tiedä, tallentaako kamera hienot sävyt. Todella kaunis paikka.
Se näkyy oikein hyvin, Susana.
Ovatko he jo laaksossa?
Täällä on niin kaunista.
Tuntuu lähes siltä, että pelkästään tänne tuleminen oli sen arvoista.
Katsokaa tuonne.
Totta.
Voisimme yrittää tuon sumun luokse. -Sinne on yli kahdeksan kilometriä.
Mutta painovoima on vain kolmasosa maapallon painovoimasta.
Se ei ole niin vaikeaa kuin miltä näyttää. Mitä mieltä olet, Susana?
Mennään vilkaisemaan sitä. -Hyvä on, miksikäs ei?
Mennään sitten, aikaa ei ole paljon.
Oliko tuo vitsi? Vain väsymys estää minua itkemästä.
Voi luoja... -Tule nyt.
Hyvä ajatus. Vahinko että siitä ei tule mitään.
Heillä ei ole tarpeeksi happea laaksoon asti.
Oletko hullu?
Rauhoitu, suljin mikrofonin.
Sitä paitsi he tietävät sen jo. -Siksi heitä ei tarvitse muistuttaa.
Luuletko että meillä menee paremmin? -Meillä on sentään mahdollisuus.
Niin, jos kuuntelet minua.
Seurustelin pari vuotta sitten sinun kaltaisesi miehen kanssa.
Hän piti itseään maailman fiksuimpana, mutta hän oli idiootti.
Onko sinulla ollut siis yksi poikaystävä?
Painu helvettiin, Luca. Painu helvettiin!
Tämä on silkkaa hulluutta, ei muuta.
Me kaikki olemme hulluja, muuten olisimme jääneet Maahan.
Mikä saa terveen miehen jättämään vaimon ja lapset -
ja kapuamaan syvään kanjoniin jäätyneellä planeetalla?
Jos emme olisi terveitä, emme olisi selvinneet psykologisista testeistä.
Minä valehtelin, halusin päästä tänne.
Olin hullu ja valehtelin, mutta niin älykäs että en jäänyt kiinni.
Valehtelitko sinäkin? -Ei, vastasin totuudenmukaisesti.
Muistakaa että kaikki menee nauhalle.
Jonain päivänä se esitetään tv:ssä. Miettikää mitä puhutte.
He eivät näytä meitä huonossa valossa. Me olemme sankareita.
Jos on tuuria, saamme patsaan. -Ole hiljaa, Luca.
Olet elävä todiste siitä, että psykologiset testit eivät toimi.
Missä on yhteishenkesi? -Valehtelin kuten kaikki muutkin.
Paitsi Herbert. -Minun ei tarvinnut valehdella.
Olet varmaan ainoa meistä joka ei kiroa itseään juuri nyt.
Mitenkähän ihmiset näkevät meidät televisiossa?
Mitä he mahtavat ajatella nähdessään tämän?
Se on tuttu tilanne. Istutaan ja juodaan kahvia lounaan jälkeen -
kunnes yhtäkkiä tulee kuvaa hetkeä ennen katastrofia.
Näkee ihmisiä jotka kuolevat pian ja sitä miettii heidän tunteitaan.
Mikä saa heidät jatkamaan?
Oletko keksinyt sen? -En todellakaan.
Tuntuu siltä kuin näkisin tämän televisiossa.
En voi hyväksyä sitä, että tämä tapahtuu minulle.
En pysty tajuamaan sitä, että happi loppuu parin tunnin päästä -
ja se on minun loppuni.
Saanko ehdottaa jotain? Mitä jos keskityttäisiin laskeutumiseen?
Puhuminen vain kuluttaa enemmän happea. -Sopii.
Geologi kuvailisi jyrkkää rinnettä kaoottiseksi alueeksi.
Seurasimme uomaa, jonka oli tehnyt vesivirta -
jossain vaiheessa Marsin historiaa.
Odottakaa, vaihdan happisäiliön.
Minä autan sinua.
Pysähdytään tähän, Susana. -Selvä.
Se on viimeinen säiliösi.
Rauhoitu, käytät liikaa happea. -Tiedän sen.
Oletko sinä kunnossa? -Totta kai.
Herbert otti viimeisen säiliönsä, eikä niitä ollut enää monta.
Tiiesimme että loppu lähestyi, mutta kukaan ei sanonut mitään.
Keskityimme etenemään askel kerrallaan.
Katsokaa. Tuolla on Phobos.
Se liikkuu nopeasti kuin satelliitti. -Onpa kaunis.
Ja loistava tähti sen vieressä on Deimos.
Se ei näytä kovin merkittävältä. -Sillä ei ole väliä, Rodrigo.
Ne ovat Barsoomin kuut. -Barsoomin?
Jatketaanko matkaa?
Mars sai Barsoom-nimen Helium-valtakunnan asukkailta -
jota johti kaunis prinsessa Dejah Thoris.
Siellä taisteli myös nelikätinen vihreä soturi, Tars Tarkas.
Herbert kertoi meille kaiken tämän matkalla alas.
Hän kertoi Heliumin kaupungeista -
ja Nylosirtisin kanavan smaragdinvihreistä rannoista.
Mistä sinä puhut, Herb? -John Carterin seikkailuista Marsissa.
Isoisälläni oli kaikki Edgar Rice Burroughsin romaanit.
Tarzan-kirjat ja John Carterit.
Mutta pidin eniten Carterista.
Ahmin lapsena tuntikausia niitä loistavia kirjoja.
Uneksin että kävisin prinsessa Dejah Thorisin valtakunnassa -
ja kävelisin Barsoomin kahden villin kuun alla.
Jatkakaa te ilman minua.
Jään tänne vähäksi aikaa.
Mitä tarkoitat? Mikä hätänä?
En voi jatkaa enää. Happi on lopussa.
Haluaisin kyllä jatkaa -
mutta en voi.
Mehän tiesimme, että tämä hetki koittaisi.
Eikö totta, Susana?
Olet hyvä ihminen.
Meidän olisi pitänyt oppia tuntemaan toisemme paremmin.
Vain ne ovat onnellisia, jotka toteuttavat nuoruuden unelmansa.
Tämä oli loppu. Mitä me oikein teimme?
Miksi jatkoimme matkaa itsepäisesti -
kohti omaa hautaamme?
Herbert oli siellä yksin, Barsoomin kuiden alla.
Hän oli meistä parhain.
Fidel?
Susana?
Kuuletteko? Emme saa enää kuvaa tänne, en näe mitään.
Tulee pelkkiä häiriöitä.
Tämä näyttää umpikujalta, emme voi jatkaa matkaa.
Helvetti!
Täytyykö meidän palata takaisin samaa reittiä? -En ainakaan minä.
Olimme umpikujassa. Mutta yhtäkkiä näin sen.
Luulen tajunneeni heti, että luolassa oli jotain outoa.
Seuraamamme rinne johti suoraan sen luokse.
Susana? -Luca? Kuuletteko minua?
En näe... -Luca?
Tule katsomaan tätä, Fidel.
Odota, minä tulen.
Kuuletteko minua? Tänne ei tule enää kuvaa.
Tulee pelkkiä häiriöitä.
Helvetti!
Mitä tuo tarkoittaa?
Me olemme kuolleita.
En tiedä mitä helvettiä...
Mitä sinä teet? -Ei ole mitään järkeä säästää enää energiaa.
Täällä on vuoto. Moduuli ei olekaan ilmatiivis ja menetämme happea.
Mittarin mukaan -
paine on laskenut. En ymmärrä, miksi varoitus ei tullut aikaisemmin.
Ehkä laitteet vaurioituivat laskeutuessa.
Voimme yrittää tukkia vuodon, jotta paine palaa ennalleen.
Ei, laskelmani ovat hyvin tarkkoja ja perustuvat ilmatiiviyteen.
En ottanut sellaista mahdollisuutta huomioon.
Sellaista muuttujaa ei ollut laskelmissa.
Lopputulos on mahdollisimman huono. Vaikka tukkisimmekin vuodon -
happi ei riitä siihen, että odotamme pelastajien saapumista.
En suostu antamaan periksi. Etsin sen hemmetin vuodon ja tukin sen.
Jenny... -Mitä?
Ei kannata. Paine laskee, vuotokohta varmaan suurenee.
Vuodon voi nähdä ulkopuolelta vesihöyrynä.
Ei ole mitään toivoa, usko nyt.
En vietä viime hetkiäni avaruus- puvussa odotellen hapen loppumista.
Kuuntele minua.
En halua... -Mitä sinä sitten haluat? Kerro.
Voimme sopeutua ajatukseen siitä, että me kuolemme -
ja vain olla yhdessä, toistemme kanssa...
Voimme tehdä toisillemme hyvän olon.
En halua istua yksin ja odottaa kuolemaa.
Tehdään vain toisillemme hyvä olo, ollaan yhdessä.
Paljonko meillä on aikaa jäljellä?
Noin kaksitoista tuntia.
Olet välttänyt sellaisia asioita koko matkan ajan.
Tarkoitatko että lahjakkuudestasi ja älykkyydestäsi huolimatta -
et keksi muuta ratkaisua kuin kuolla naiskennellen?
Olet täysin kohtuuton. Tuo on tosi tiukkapipoista.
Kuuntele minua, Jenny.
Olen miettinyt tätä paljon. Me voimme sopeutua tilanteeseen.
Voin kertoa oman suunnitelmani.
Pukeudun avaruuspukuun ja menen etsimään vuotokohdan.
En piittaa siitä, vaikka se olisi turhaa. Minä sentään teen jotain.
Sinä voit jäädä tänne tyydyttämään itseäsi kunnes kuolet nestehukkaan.
Kun pelastusryhmä tulee, he löytävät sinut näin.
Ehkä sinulle pystytetään patsaskin samaan paikkaan.
Se ei ole luonnon muovaama. -Mitä tarkoitat?
Miten tällainen luola voisi syntyä luonnostaan?
Se vaikuttaa varta vasten tehdyltä, ajattelevan olion tekemältä.
Seinät ovat niin tasaiset. -Siihen voi olla montakin selitystä.
Jäätynyt virta on voinut puhkaista vuoren, kuin maanalainen jäätikkö.
Sitten jää suli.
Se on uskomaton, Fidel. Näetkö tuon? Upeaa!
Kiveen on kaiverrettu merkkejä, se vaikuttaa kirjoitukselta.
Seinät näyttävät älyllisen olion tekemiltä. Hyvä luoja...
Ne ovat varmasti käsintehtyjä, mutta en voi uskoa sitä.
Hyvä luoja...
Joku on rakentanut tämän. -Joku... Tämähän on uskomatonta!
Emme voi valittaa, meillä ei ole oikeutta siihen.
Löysimme tuntemattoman sivilisaation jäänteet.
Täällä on lisää merkkejä. -Minä näen ne, Susana.
Tämä on uskomatonta.
Voi luoja...
Fidel halusi kiihkeästi osoittaa, että elämä oli mahdollista Marsissa.
Törmäsimme todisteisiin joista hän ei olisi osannut unelmoidakaan.
Kun jatkoimme matkaa, mietimme veisimmekö löydön mukanamme hauta
Mitä sinä oikein teet? -Täytyy löytää se vuoto.
Älä tuhlaa aikaasi, Jen. Olemme menettäneet liian paljon happea.
"Täytyy löytää vuoto..."
Meidän täytyy yrittää. -Katso minuun.
Myönnä että me kuolemme. Myönnä se.
Tai jätä minut rauhaan.
En halua kuolla.
Vahinko että ei ole arkeologia mukana.
Arkeologi olisi tappanut meidät, koska tallustelimme suoraan tänne -
ja sotkimme paikat sormenjäljillämme.
Mitä tarkoitat? -Maa on pölyn peitossa.
Miten pitkään jalanjälkemme säilyvät? -Ehkä tuhat vuotta.
Tunneli jatkuu alaspäin. Meneeköhän se laakson pohjalle asti?
Se on mahdollista, mutta se on 8 000 metriä syvä.
Uskomatonta että me olemme täällä.
Mitä nyt?
Ilmanpaine on korkeampi täällä. -Mittarissasi täytyy olla vikaa.
Ei, katso. Hapen määrä on melkein normaali.
Emme ole kulkeneet ilmalukon kautta tai huomanneet paineen nousua.
Laitteissasi täytyy olla vikaa.
Happi on miltei lopussa. En häviä mitään, jos mittarissa onkin vikaa.
On kammottavaa kuolla alipaineeseen.
Olen hyvin väsynyt. Jos tämä on loppu...
Älä tee sitä, Fidel. Älä jätä minua yksin.
Täällä on kylmää, ja haju on metallinen.
Mutta voin hengittää ongelmitta.
Mutta sehän on mahdotonta.
Täällä on ilmaa ja tarpeeksi painetta.
Älä kysy, miten se on mahdollista.
Se on totta.
Fidel...
Jos täällä on tarpeeksi ilmaa...
Aivan, voimme jäädä eloon.
Meidän täytyy selvittää mikä tämä paikka on ja mihin sitä käytetään.
Pyramidien täytyy olla melko uusia tähän paikkaan verrattuna.
Kivet ovat olleet täällä pidempään kuin mitä pystymme kuvittelemaan.
Ehkä emme saa koskaan tietää sen merkitystä.
Mutta ne eivät ole kovin outoja, vaikkakin vieraasta sivilisaatiosta.
Mikä tahansa metsästäjäkansa olisi kehittänyt nuolimerkin.
Sama koskee ristiä ja tähteä. Mustekalan silmä...
Sen rakenne on samanlainen kuin ihmisellä, paralleelia evoluutiota.
Jatketaan sitten.
Odota. Emme ole vieläkään kuulleet mitään Beloksesta.
He eivät voi auttaa meitä sieltä käsin.
Tämä paikka on labyrintti. -Tunnen itseni laboratoriorotaksi.
Onkohan sillä jotain merkitystä? -Täytyyhän sillä olla.
Mieti muurahaista joka eksyy tyhjään limupulloon etsiessään ruokaa.
Se kulkee ympäriinsä, kunnes uupuu. Ehkä sekin luulee -
että niin kauniilla paikalla täytyy olla jokin merkitys.
Mutta täytyyhän merkkien tarkoittaa jotain.
Älä jätä minua, Fidel.
Käytävä on tyhjiö, eikö niin? -Kyllä.
Miten he tekivät sen? Miten se on mahdollista?
Fidel, älä jätä minua.
Susana... Olen niin väsynyt.
Älä jätä minua.
Tallennan kaiken näkemäni kameralla -
mutta en voi lähettää kuvia eteenpäin.
Näette nämä kuvat -
vain jos joku viitsii etsiä ruumiini.
Yksin, yksinäisempänä kuin kukaan ihminen tätä ennen -
vieraassa paikassa, missä oli outoja teknisiä laitteita.
Jokin piti ilman sisällä, ja ehkä juuri se -
aiheutti poikkeavuudet painovoimakentässä.
Ehkä poikkeavuudet kertoivat labyrinttien olemassaolosta -
joka puolella Marsia. Mutta olin eksyksissä sisällä.
Vaelsin yksin paikassa joka oli jo vienyt toveriltani hengen.
Kuljin ympäriinsä monta tuntia -
ja aloin uskoa Rodrigoa. Ehkä tässä ei ollutkaan logiikkaa.
Ehkä se olikin vain rotanloukku, tai... Ken tietää?
Tiiesin varmasti vain sen, että ilmaa tai painetta ei ollut -
tähdillä merkityissä käytävissä.
Toivon että nämä nuolet vievät minut oikeaan suuntaan.
Mutta mikään ei ole varmaa.
Rodrigo? Oletko se sinä?
Kaksi kättä ja kaksi jalkaa.
Se näyttää aika inhimilliseltä.
Mutta kuka tietää, miltä se alun perin näytti?
Minun tarvitsee vain löytää pieni höyrysuihku.
Muuta ei tarvita.
Tämä ei voi olla totta.
Jenny?
-Täällä minä olen.
Tuossa se on. Se on Susanan signaali.
Onko se mahdollista? -Ei ole.
Mutta se on hänen signaalinsa. Ei hän voi olla hengissä.
Jenny? Luca?
Kuuletteko minua? -Kyllä, mutta kuvaa ei tule.
Teidän täytyy yrittää tulla tänne. Täällä riittää ilmaa.
Tulkaa tänne.
Entä Rodrigo? -Hän ei selvinnyt, hän kuoli.
Mutta te jäätte henkiin.
Täällä on ilmaa jota hengittää. -Hän on tullut hulluksi.
Voiko hän olla yhä elossa? -Jos Rodrigo antoi hänelle hapen.
Tai ehkä hän vei sen. -Mitä sinä tarkoitat?
En tiedä. Ehkä hänellä on harhanäkyjä.
Voimme yrittää päästä hänen luokseen. -Onnistuuko se?
Meillä on täällä ilmaa alle tunniksi.
Meillä on kaksi avaruuspukua ja täydet happisäiliöt.
Lisäksi on kapteenin puvun varasäiliö.
Kyllä se voi onnistua. -Luulin että et halua kuolla avaruuspuvussa.
Olen tullut siihen tulokseen, että hyvää kuolemaa ei ole olemassakaan.
Haluan tietää, mitä Susanalle tapahtui.
Mennään.
Täytyy levätä hetki. Näissä puvuissa ei ole tarkoitus kävellä pitkään.
Olet elossa!
Minä elän! Jenny...
Ihan hullua!
Olemme siis Valles Marinerisin pohjalla. Tänne oli vaikea päästä.
Herb ja Fidel kuolivat näkemättä sitä.
Mutta tämä paikka tuo toivoa meille. Täällä on vettä, ilmaa ja eliöitä.
Alkeellisia lajeja, joista voi saada proteiinia.
Nyt se on siis tosiasia.
Marsissa oli elämää miljoonia vuosia sitten, sivilisaatio kukoisti.
Millaisia he olivat? Miten he elivät?
Miten he suhtautuivat maailmaansa?
Mitä täällä tapahtui?
Kun planeetta kylmeni, he rakensivat tunnelin -
jossa oli ilmaa elämän yllä- pitämiseksi yhä karummassa paikassa.
Mutta he eivät selvinneet hengissä.
Kuka tietää miksi? Me emme ole täällä kun syy selviää.
Tämä on viimeinen kamera-akkuni, kuvaan niin paljon kuin voin.
Tämä on niitä varten, jotka tutkivat kuvia ja selvittävät mysteeriä.
Haluamme vain jäädä eloon. Herbertin sanoin: "Olemme haaksirikkoisia."
Kuten haaksirikkoiset, yritämme kestää loppuun saakka.
Pitäkää huolta perheistämme.